urs+veronica

30 august 2006. Da, as putea sa-mi amintesc intotdeauna de aceasta zi ca fiind cea in care aproape ca l-au prins pe capitanul Jack Sparrow, insa oricat de mult m-a decuplat filmul de la lumea reala, altul este motivul pentru care o voi pastra in amintire – a fost pentru prima data cand am vazut o continuare mai buna decat filmul original! Am avut norocul sa vizionez in 2003 [|Pirates of the Caribbean: The Curse of the Black Pearl] in cinematograful din Disneyland, California, doar la cateva saptamani de la lansarea lui (acolo!) mondiala. Pentru ca ride-ul dupa care a fost inspirat filmul era deja unul dintre preferatele mele, poate ca am fost subiectiva in receptarea peliculei. Irelevant, insa. Nu m-am uitat niciodata la un film pentru a vana greseli, ci pentru trairile pe care mi le genereaza. Iar in acest context, Pirates a devenit unul dintre filmele mele de suflet, cu care as fi fost oricum ingaduitoare. Daca insa productia din 2003 mi-a placut foarte mult, [|Pirates of the Caribbean: Dead Man's Chest] m-a catapultat (cu repeziciunea cu care se desfasoara actiunea filmului) intr-o euforie copilareasca pe care nu credeam s-o regasesc vreodata. Au fost 2 ore si ceva (versiunea care a ajuns in cinematografele romanesti masoara, evident, mai putin decat cele 150 de minute ale originalului) in care nu mi-am putut dezlipi ochii si mintea de la ecran, in care am ras (de multe ori cu lacrimi) si am uitat ca intre copila care citea cu sufletul la gura romane de capa si spada si adulta (?) de acum, care a invatat sa critice, s-au interpus niste ani in care s-au erodat capacitatile de stocare a anumitor senzatii… In mod exceptional, nu ma voi referi in acest text la actiunea propriu-zisa a filmului (pe care e chiar pacat sa n-o descoperiti singuri, mai ales ca e atat de bine construita si ofera numeroase surprize), ci la instrumentele cu care Dead Man's Chest reuseste sa se ridice (din punctul meu de vedere) peste productia din 2003.

media type="youtube" key="CcYWCe1cIg8" width="425" height="350"

Balada motanului

Motan m-aş fi dorit să fiu cu coada-n sus, cu blana-n dungi, cu gheare şi musteţe lungi, c-un ochi verzui şi-un ochi căprui.

a doua

a treia